Forskeroffisers logg, stjernedato 47603,3.
Jeg skal undersøke et uvanlig partikkelfelt
på den andre siden av ormehullet.
Odo er også blitt med, i håp om å finne spor etter sitt opphav.
Så Manwaring tilbrakte to uker med å unngå inspeksjonskontoret
fordi han trodde at Freyla elsket løytnant Strek,
men Strek gikk ut med sikkerhetsoffiser Seelee.
Og Freyla ventet på at Manwaring skulle be henne ut.
Offiser Seelee har virket distrahert på jobben i det siste.
Jeg må snakke med henne om dette.
Jeg fortalte deg ikke den historien for at Seelee skulle få problemer.
Jeg kan ikke se noe poeng med historien din i det hele tatt,
bortsett fra å illustrere hvor tåpelig menneskelig opptatthet
av romantiske parforhold.
Poenget er at noen ganger ser vi ikke kjærligheten når den er rett foran oss.
Så fascinerende.
La meg gi deg et annet eksempel.
Kjenner du Lysia Arlin?
Den bolianer-kvinnen som driver jumja-kiosken.
Jeg har lagt merke til at hun har besøkt sikkerhetskontoret i det siste.
Hun har en fetter som er interessert i en karriere i håndheving av loven.
Du sier ikke det.
Impliserer du at Lysia Arlin er interessert i meg?
Latterlig.
- Jeg ville ha lagt merke til det. - Akkurat det er mitt poeng.
Du tar feil.
Hvordan kan du være så sikker?
Fordi kvinner ikke reagerer på meg på den måten.
Har du aldri hatt en kvinnelig venn?
Jeg anser major Kira som en venn.
Det er ikke det jeg mente. Jeg snakker om...
et intimt vennskap.
Det er et meget personlig spørsmål.
Jeg beklager, men etter å ha levd i sju mannsaldre
er ikke de upersonlige spørsmålene morsomme lenger.
Ser ut til at vi har funnet partikkelfeltet vårt.
Det er omicron-partikler.
Er det uvanlig?
Omicron-partikler er utrolig sjeldne.
De er skapt av bestemte typer materie-antimaterie reaksjoner.
Dette feltet kommer fra systemets andre planet.
La oss gå nærmere.
Det er rart.
Partiklene er konsentrert i en liten dal.
Sensorene får ikke inn noen andre former for liv.
Det er mulig at partikkelfeltet er forstyrrende.
Vi stråler ned for å se nærmere på det.
Jeg får inn mye forstyrrelse.
Partikkelfeltet blokkerer tricorder-funksjonene.
Forstyrrelsen kommer herfra.
Dette må være kilden til feltet.
Det er sikkert en slags materie-antimaterie reaktor.
Løytnant, jeg foreslår at vi drar før vi blir oppdaget.
Vent et øyeblikk.
Ta all den tiden du trenger.
Det er på tide. Kom inn.
Hvor har du vært?
Major.
Jeg beklager, vi har stengt. Kom tilbake i morgen tidlig.
Jeg kom ikke for å ta en drink.
Fetteren din, Kono, prøvde nettopp å entre stasjonen.
Kono? Her? For en uventet fornøyelse.
Da vi prøvde å snakke med han, strålte han seg på et tellarite fraktskip.
Hvorfor ville Kono komme hit?
Jeg undret meg, så jeg undersøkte litt.
Han har robbet et museum på Cardassia 5.
Jeg tipper at han trodde noen ville selge varene.
Du har ikke noe bevis.
Quark, få dette inn i den skrudde hjernen din.
Du slipper ikke unna med noe mens Odo er borte.
Jeg følger med på deg.
Major?
Det høres ut som om du ikke liker meg.
Ikke liker deg?
Du samarbeidet med cardassierne,
du snyter kundene dine, og du er farlig.
Ikke bare ikke liker jeg deg, jeg forakter deg.
Beklager at jeg nevnte det.
Hvorfor trenger jeg en jobb?
Du er 15 år. Det er på tide du tok litt ansvar.
Nog jobber, ikke sant?
Du er nesten like gammel som han.
Da jeg var på din alder hadde jeg en jobb, og det var en super erfaring.
Jeg skal sjekke om Nog kan skaffe meg en jobb hos Quark.
Jeg tenkte du kunne hjelpe O'Brien.
O'Brien?
Du liker O'Brien, ikke sant?
Han er OK, men jeg vet ikke noe om det tekniske.
Dette er den perfekte muligheten til å lære.
Dessuten ser det bra ut på din søknad til Stjerneflåtens akademi.
Jeg skal prøve.
Det er bare det jeg ber om.
Er vi anklaget for en eller annen forbrytelse?
Har dere begått en?
- Vi er nettopp ankommet her. - Dere sier så.
Sjekk loggboken til skipet vårt, og den beviser det for deg.
Man kan forfalske loggbøker.
Du vet det. Du hevder å være sikkerhetsoffiser.
Jeg er sikkerhetsoffiser.
Om vi var skyldige, ville vi ikke vært her. Jeg skal bevise det.
Computer, én skal stråles opp.
Ikke bekymre deg, han er straks tilbake.
Hva sa jeg?
Det er interessant, at du forsvinner sånn der.
Jeg har 22 mennesker som er sporløst forsvunnet.
22 savnede mennesker? Forsvant alle samtidig?
Nei. Det begynte på høsten.
Men det siste offeret forsvant for seks timer siden.
For seks timer siden var vi ikke i dette systemet.
Følg oss tilbake til stasjonen vår, og de vil bekrefte alt vi har fortalt deg.
Har du noen andre mistenkte?
Dere var mine eneste.
Jeg sier ikke at alle her er perfekte.
Vi har nasking, en slåsskamp i ny og ne,
men kidnapping? Mord?
Niks. Vi har aldri hatt noe sånt før.
Jeg skjønner.
Har du skannet etter tegn på transportør-aktivitet?
Det er det første jeg prøvde på. Jeg fant ikke noe.
Jeg har vært protektor i ti år.
Jeg er ganske dyktig i jobben min. Folk stoler på meg.
Den som står bak disse forsvinningene er mye smartere enn meg.
Jeg må innrømme at jeg begynner å bli desperat.
Kanskje du trenger litt hjelp?
Kanskje.
Rurigan.
Så...
Er dette de fremmede? Burde de ikke være i en celle?
De har ikke noe å gjøre med forsvinningene.
Odo er sikkerhetsoffiser. Han skal hjelpe oss.
- Hvordan skal du gjøre det? - Din datter er det siste offeret.
- Når så du henne sist? - I dag tidlig.
Men Taya så henne senere, på arbeidsrommet, sånn midt på dagen.
- Taya? - Barnebarnet mitt.
Colyus, Anetra er borte, akkurat som de andre. Vi vil aldri finne dem.
- Hvordan kan du være sikker? - Ingen har bevist at jeg tar feil ennå.
Jeg vil gjerne skanne området igjen, etter transportør-aktivitet.
Bare sett i gang.
Jeg får ikke noen klar avlesning.
Omicron-partiklene som kommer fra reaktoren
skaper for mye forstyrrelse.
Må være utstyret ditt. Vi har aldri noen problemer med våre skannere.
Bestemte typer transportører etterlater seg rester av elektrostatisk ladning.
Kan vi undersøke Anetras arbeidsrom?
Jeg vil gjerne snakke med barnebarnet ditt.
Hun er på den andre siden av plassen. Jeg skal følge deg til henne.
Taya?
Ikke være redd. Dette er en venn av protektor Colyus.
- Du skal svare på noen få spørsmål. - Må jeg det?
Ikke hvis du ikke vil.
Men det ville hjelpe om jeg kunne snakke om din mors forvinning.
Hun er ikke forsvunnet.
Hun kommer tilbake.
Den siste gangen du så moren din, virket hun oppskjørtet over noe?
Nervøs, eller kanskje bekymret?
Hun virket helt fin.
Når kommer hun hjem?
Jeg vet ikke, Taya. La oss gå. Du skulle ha lagt deg for lengst.
Jeg vil gjerne stille noen flere spørsmål.
Det får vente til i morgen tidlig.
Her er den nye lærlingen vi snakket om.
Ja, sir. Velkommen ombord.
La oss begynne å jobbe.
Jeg skulle nettopp til å kjøre en sjekk.
Mr Sisko...
Jeg glemte det nesten.
Til deg.
Takk, pappa.
Det er standardutstyr for personalet på stasjonen.
Vil du at jeg skal spionere på Quark for deg?
Jeg vil ikke kalle det spionering.
Jeg tenkte du kunne holde et øye med han.
- Når du har tid. - OK.
Så du gjør det, da?
Ja. Garak har holdt foredrag for meg om overvåkning. Jeg skal prøve det.
- Sisko til Kira. - Dette er Kira.
Major, vi har hørt at vedek Bareil kommer ombord på stasjonen.
Når?
Skipet hans har nettopp ankommet dokk 12.
Om du hadde gitt oss beskjed, kunne vi ha arrangert en mottakelse.
Det er det jeg ville unngå.
Hva bringer deg hit?
Prylar Rhit inviterte meg til å tale ved stasjonens alter.
Men for å være ærlig har jeg lett etter en mulighet til å treffe deg.
Virkelig?
Jeg er beæret.
Beæret. Faktisk hadde jeg håpet at du ville være glad for å se meg.
Å, det er jeg.
Veldig glad.
Hallo, Taya.
Husker du meg? Vi traff hverandre i går kveld.
Du ville stille meg noen spørsmål.
Det stemmer. Om moren din.
Jeg forstår at du var den siste som så henne.
Jeg antar det.
Hva er skjedd med fjeset ditt?
Det er ikke skjedd noe med fjeset mitt. Jeg er formskifter.
Jeg er ikke så flink med ansikter.
Jeg har evnen til å forandre formen min for å se ut som andre ting.
- Mener du at du er en bytting? - Det er riktig.
Byttinger fins ikke.
De er fantasi. Alle vet det.
Jeg er ikke fantasi.
Greit, la meg få se at du forandrer deg til noe.
Kanskje senere.
Akkurat nå føler jeg for å prate.
Om jeg var bytting, ville jeg ha forandret former hele tiden.
Alle ville ønsket å være venn med meg.
Jeg skulle ønske det var så enkelt.
Hvorfor ville det ikke være det?
Da jeg var yngre
ba folk meg om å forandre form for dem hele tiden.
De lot som at de var mine venner,
men det eneste de ville, var å se meg bli en stol eller et dyr.
Ingen av dem brød seg egentlig om meg.
Kanskje de var redde for deg?
Noen av dem var antakeligvis det.
Jeg er ikke redd for deg.
Jeg er glad for å høre det.
Var foreldrene dine også byttinger?
Jeg kjente aldri mine foreldre.
Jeg leter etter dem.
Faren min døde da jeg var fire.
Jeg husker han ikke særlig godt.
Den siste gangen jeg så moren min,
var hun på arbeidsrommet sitt og laget keramikk.
Da jeg gikk for å hente henne til maten, var hun borte.
Hvordan oppførte hun seg da du så henne siste gang?
Glad.
Hun lagde en vase til Mr Depnen, bakeren.
Han liker moren min veldig godt,
så han sparer det beste brødet til oss.
Har moren din noensinne dratt noe sted før?
En reise? Ferie?
Vi reiser ikke.
Aldri?
Nei. Vi forlater aldri dalen.
Hvorfor ikke?
Ingen forlater noensinne dalen.
Alt vi trenger er her.
Jeg skjønner.
- Hun kommer aldri tilbake. - Hvorfor sier du det?
Det er det bestefar sa til meg.
Taya, jeg vet ikke hvor moren din er.
Men jeg lover deg at jeg skal gjøre alt jeg kan
for å finne henne, og bringe henne tilbake til deg.
OK, én gang til.
Disse er alle sammen isolinære staver.
De med de hvite lappene relaterer til systemkontroll,
de med de røde lappene er til biblioteks- og informasjonslagring,
og de blå er...?
- Jeg skjønner aldri dette. - Gi deg selv litt tid.
Jeg skjønte ikke dette før ett år etter at jeg ble med i Stjerneflåten.
Du drar ikke til Stjerneflåtens akademi i morgen.
- Hva er det i veien? - Ikke noe.
Hvorfor antar alle at jeg skal gå på akademiet?
Du vil gå der, ikke sant?
Ikke egentlig.
- Vet faren din det? - Han ville ikke forstå det.
Jeg vet hvordan du føler deg.
Faren min ville at jeg skulle bli musiker.
Det er sant. Det var meningen at jeg skulle være cellist.
Han fikk meg til å øve hver dag.
Jeg ble ganske flink.
Da jeg var 17, sendte han et bånd
til Det aldebaranske akademi for musikk.
- Hva skjedde? - Jeg kom inn.
Han var så lykkelig. Jeg kunne ikke fortelle han at jeg ikke ville gå der.
To dager før jeg skulle dra, meldte jeg meg inn i Stjerneflåten.
- Hva gjorde faren din? - Han var rasende.
Men da han hadde roet seg ned, skjønte han hvor gjerne jeg ville være med.
Nå om dagen introduserer han meg som
"Min sønn, senior sjefsspesialist Miles Edward O'Brien."
Poenget er at du må leve ditt eget liv.
- Jeg vil ikke skuffe pappa. - Faren din er ikke slem.
Han kommer over det. Bare gi han tid.
Så...
hva syntes du?
Om talen din?
Jeg likte alt ved den... Bortsett fra innholdet.
Er du uenig i min fortolkning av profetien?
"Uenig" er litt av en underdrivelse.
"Lidenskaplig uenig" dekker det bedre.
Å ta en profeti og vise
at den kan bety nøyaktig det motsatte av den aksepterte fortolkningen er...
Det er genialt. Fullt av innsikt.
Meget irriterende.
Kanskje vi burde snakke om noe annet?
Som hva da?
Den ilvianske katterbelg-høsten, kanskje?
Eller...det nye naturreservatet i Hedrikspool-provinsen.
Nei? Kanskje resultatene i springball-mesterskapet?
- Følger du med på springball? - Religiøst...
om du unnskylder uttrykket. Jeg har til og med spilt litt.
Jeg, også. Jeg fikk O'Brien til å lage et springball holosuite-program.
Virkelig?
La oss gå.
Vil du spille springball?
Hvorfor ikke? Med mindre du har en mer presserende avtale.
- Ikke som jeg kan komme på. - Bra.
Jeg trenger treningen.
Sånn jeg forstår det, så hjalp... du å grunnlegge denne kolonien.
Det stemmer. Jeg er den eldste som er igjen.
Kolonien må være viktig for deg. Du dannet en familie her.
Jeg er stolt av hva vi har oppnådd her.
Forklar noe for meg, da.
Denne kolonien gjennomgår en alvorlig krise.
Din datter er blant de savnede. Allikevel virker du knapt bekymret.
Jeg kan ikke forandre ting.
Jeg skulle ønske jeg kunne det.
Kan jeg gå nå?
- Har du det bra? - Hvorfor skulle jeg ikke ha det?
- Det virker som du har det vondt. - Hvorfor det?
Jeg kunne se det i øynene dine.
Kanskje du har lyst til å sitte her og hvile?
Det ville ikke komme noe særlig godt ut av det.
Du skjønner, jeg er døende.
Jeg er lei for det.
Jeg har hatt et godt liv. Angrer ikke på noe.
Jeg skulle ønske jeg kunne se datteren min én gang til.
Om det ikke er flere spørsmål...
Faktisk så er det en ting jeg har lurt på.
Hvorfor forlater aldri noen landsbyen?
Jeg har ikke møtt noen som har vært utenfor denne dalen.
Hvorfor det?
Folk her liker ikke å reise.
- Og det er ikke noe sted å dra. - Er du sikker? Har du forlatt dalen?
Når du nevner det...nei.
Da jeg spurte Colyus om han hadde lett utenfor dalen,
så han ut som om han aldri hadde tenkt på det.
Jeg synes det er meget eiendommelig.
Vi ville ha lett over hele landsbygda.
Ja.
Jeg antar Colyus tenkte at det ikke var noe poeng i å gjøre det.
Men jeg garanterer deg...
det er ingen savnede mennesker der ute.
- Er du sikker på det? - Absolutt.
...og da sa den store Minra til den onde byttingen:
"Kanskje du kan bli til et fjell eller et ghergher-udyr eller en tornado,
men det er store ting, og store ting er lette."
"Jeg vedde på at du ikke kan bli til noe lite, som et stykke brød."
Og byttingen sa: "Jo, det kan jeg." Og han gjorde det.
- Gjett hva som skjedde. - Den store Minra slukte han i seg.
Hvordan vet du det?
Byttingen i historien din var ikke særlig smart.
Kan du bli til et stykke brød?
Jeg antar at jeg kunne det.
- Vis meg det. - Og la deg sluke meg?
Jeg tror ikke det.
Ser du det treet? Noen ganger går vi dit for å leke.
Lenger borte har jeg aldri vært.
Vent her.
- Jeg vil bli med. - Gjør som jeg sier.
Løytnant, bli med meg.
Jeg avleser fortsatt ikke noen andre former for liv,
og det er ingen indikasjon på noen kraftkilde.
Så du det? Den forsvant bare!
Det skjedde da vi passerte de buskene.
Taya.
Taya, ikke kom nærmere!
Men jeg tok med noen hekse-bær til deg.
Odo sier at dere vet hva som skjedde med de savnede landsbybeboerne.
Det er litt komplisert å forklare. Det ville vært lettere å vise deg det.
Kan jeg få kappen din?
- Kappen min? - Vær så snill.
Takk.
Trekk tilbake.
- Jeg venter. - Dette kan ta et øyeblikk.
Jeg vil ikke gjøre noen feil.
Det var yndlingskappen min!
Bli der du er.
Sier du at noen brukte vår reaktor til å transportere bort ofrene?
Nei. Det er ikke noen transportør.
Det er en holografisk prosjektør.
Den manipulerer et omicron-partikkelfelt til å danne fysiske objekter.
Men hva med de savnede menneskene?
Menneskene er også laget av omicron-partiker.
Du mener at de er...
hologrammer?
Jeg er redd for det.
Komponenten som kontrollerer partikkelfeltet bryter sammen,
derfor forsvinner menneskene.
Det er latterlig! Noen av ofrene var mine venner.
En av dem er min nevø.
Alle og alt i denne landsbyen er en holografisk projeksjon.
Dere er bare desperate etter et svar!
Hør på henne. Jeg vet at det er vanskelig å akseptere dette.
Det krever mer enn en kappe som forsvinner
for å få meg til å tro at jeg er et hologram.
Jeg ville også vært skeptisk, men vi har mer bevis.
Hva slags bevis?
Det holografiske feltet slutter rett utenfor denne dalen.
Taya prøvde å rekke ut over kanten, og armen hennes forsvant.
- Er alt i orden med henne? - Hun har det bra.
Armen hennes materialiserte seg igjen så snart hun dro den inn igjen.
Nøyaktig hvor skjedde dette?
- Vi kan vise deg det. - Det er det best dere gjør.
- Jeg er lei for det. - Ikke unnskyld deg.
Jeg burde ha skjønt at det kom.
Hvor lærte du å spille?
Vi spilte i Singha flyktningeleir.
Det var ikke noe særlig annet å gjøre.
Ja, jeg var i Relliketh.
Og nå...
er vi her.
Det var nydelig.
Takk replikatoren.
- La meg hjelpe deg. - Skulderen din...
Har aldri føltes bedre.
Kanskje jeg trenger litt hjelp allikevel.
Jeg må takke Prylar Rhit for å ha invitert deg hit.
Det er best du sier det til han snart.
Prylar Rhit... skal vende tilbake til Bajor.
Det virker som at han ser seg selv som litt av en... dabospiller.
Virkelig?
Han har opparbeidet seg... en anselig spillegjeld.
Det forårsaket... litt av en skandale under Vedekerrådet.
La meg få dette helt klart.
Mannen som inviterte deg hit...
skylder penger...til Quark?
- Hvem? - Det trollet som driver dabobordene?
- Jeg må gå. - Hvorfor det?
For å snakke med Prylar Rhit. Jeg vet hvorfor han inviterte deg hit.
Folk, vær så snille!
Stille!
Stille! Ro dere ned!
Stille!
Ro dere ned. Vi må ta en avgjørelse her.
Du burde lete etter kona mi!
Ikke høre på fremmede og deres løgner.
Dere var alle sammen vitner til det som skjedde på kanten av feltet.
Merruk, vi så at hånden din forsvant.
- Det var et triks. - Det var det ikke.
Hvorfor har vi aldri visst om det?
Fordi dere aldri forlot dalen.
Det er mulig at vi er programmert til å ikke dra,
slik at vi aldri ville lære sannheten å kjenne.
Vi må skru av systemet.
Om vi ikke reparerer det snart, vil hele landsbyen forsvinne.
Dax...du sa at om du kan reparere maskinen,
så kan du klare å bringe tilbake de savnede menneskene.
Vi håper det.
Hva om du ikke får prosjektøren på igjen etterpå?
Denne landsbyen vil opphøre å eksistere.
Uansett er det bare noen få måneder til systemet bryter sammen helt.
Vi har en sjanse til å redde dere.
Bestefar, vær så snill. La henne prøve.
Hva synes du?
Vi kan ikke fortsette sånn her.
Vi burde la henne skru det av.
Er det noen innvendinger?
- Da er det avgjort. - Jeg gleder meg til å se moren min.
Fjeset ditt er ikke så skremmende, når man er blitt vant til det.
Takk, Taya.
Greit, da setter vi i gang.
Odo.
Ikke se så overrasket ut. Jeg er like virkelig som dere.
Jeg levde lykkelig på Yadera Prime
til herredømmet overtok, og forandret hele vår levemåte.
En morgen innså jeg at jeg ikke hørte hjemme der lenger.
Så jeg kom hit.
Jeg brukte hologeneratoren til å gjenskape det jeg hadde mistet.
Jeg har bodd her i landsbyen min i 30 år.
Jeg har sett folk gifte seg...
få barn...
bli gamle...
Og noen ganger glemte jeg til og med at de var hologrammer.
Men det er over.
Det er over.
Og jeg ville sette pris på om dere kunne ta meg med tilbake til Yadera Prime.
Men hva med landsbybeboerne? Hva med barnebarnet ditt?
Hun er ikke virkelig.
Teknisk sett har du rett. Utfra vår definisjon er ikke Taya virkelig.
Hennes minner er lagret i en datamaskin.
Kroppen hennes er laget av omicron-partikler.
Men er vår definisjon av liv den eneste som er gyldig?
Hun ville si at hun er virkelig.
Hun tenker. Hun føler.
Det bare virker som hun gjør det.
Alt sammen er en illusjon. En illusjon jeg skapte.
Du skapte landsbyen for 30 år siden. Taya er bare ti.
Jeg laget programmet sånn at landsbybeboerne kunne få barn.
Da er Tayas personlighet en kombinasjon av hennes foreldre.
Du hadde ikke noe å gjøre med det.
- Men hun er fremdeles et hologram. - Kanskje...
Men jeg så hvordan du holdt hennes hånd,
og hvordan du trøstet henne.
Jeg ville ikke at hun skulle bli skadet.
Om hun ikke er virkelig, spiller det noen rolle?
Det spiller en rolle for meg.
Hvorfor skulle det spille noen rolle for deg om et hologram gråter?
Fordi jeg elsker henne.
Og hun elsker deg.
Skjønner du det ikke? Hun er virkelig for deg.
Hun er virkelig for meg. De er alle sammen virkelige.
Du kan ikke snu ryggen til dem.
Jake. Hvordan var jobben?
OK.
Det er ganske morsomt å jobbe med O'Brien.
- Men jeg vet ikke hva jeg gjør. - Det kommer du til.
- Jeg antar det. - Jeg er glad du holdt fast ved det.
Ja.
Pappa...
Jeg vil ikke bli med i Stjerneflåten.
- Siden når da? - Siden alltid.
Stjerneflåten er for mye som deg.
Jeg trenger å finne ut hva som er meg.
- Gir det mening? - I stor grad.
Gjør det?
Det er ditt liv, Jake. Du må velge for deg selv.
Det er kun én ting jeg ønsker fra deg:
Finn noe du elsker,
og så gjør det beste du kan.
Jeg skal prøve.
Bra. Da blir fatteren stolt.
Det er best jeg går og leser. Jeg prøver å finne ut av de isolinære stavene.
Hallo, Quark.
Major. Hva skyldes denne uventede gleden?
Vi fanget fetteren din, mens han snek seg tilbake på denne stasjonen,
og gjett hva vi konfiskerte fra han?
Utskjæringer i ben.
Stjålet fra et museum på Cardassia 5.
Jeg visste at han var tvilsom.
Jeg skulle bare ønske at vi hadde fanget dere to sammen.
Livet er fullt av skuffelser.
Prylar Rhit forteller meg at du oppmuntret
til å invitere Bareil hit.
- Er det en forbrytelse? - Ikke i det hele tatt.
Jeg ville bare takke deg.
Jeg syntes han var veldig...
underholdende.
Ikke underholdende nok.
Nå er det bare å reaktivere systemet og se hva som skjer.
Vent. Løytnant, jeg vil gjerne be deg om en tjeneste.
Om det fungerer, ikke fortell de andre at jeg ikke er...som dem.
Jeg vil ikke bli behandlet annerledes.
Selvsagt.
Mor?
Mor!
Dere klarte det.
Vi oppgraderte minnet til systemet, og regulerte generatorene.
- Ikke noe å bekymre dere for nå. - Men vi er hologrammer!
Vi lever og er sammen med familiene våre. Det er det som teller.
Jeg lurer på hvem som skapte alt dette?
Hvem enn det var gjorde en bra jobb.
Han gjorde det, ikke sant? Det var fint å jobbe sammen med deg, Odo.
Neste gang dere er her, håper jeg dere kommer og hilser på oss.
Det vil jeg gjerne.
Vi får ikke så mange besøkende.
Odo.
- Moren min er tilbake. - Jeg er glad for det.
- Du drar. - Jeg er redd for det.
Jeg kommer til å savne deg.
Jeg kommer til å savne deg, også.
Takk for at du brakte tilbake moren min.
Jeg håper at du også finner foreldrene dine.
Takk, Taya.
Det gjør jeg også.
Taya...
Computer, to skal stråles opp.
Tekstet av Randi Stangebye